Det bästa sättet att få förståelse för japanska kulturens stoiska yta
kan vara att åka tunnelbana.
Det är tyst.
Trevligt.
Behärskat.
Nästa station är Akihabara.
Man har ett system.
-Dörrarna öppnas till vänster. -En ordning.
Hur kan en sån här kultur
skapa det här?
Tidigare i år, blev jag involverad i nåt jag inte visste nånting om.
Den mörka, förvridna och galna animevärlden.
Manga.
Och japansk motkultur.
Likt många västerlänningar, såg jag anime som en parad av Hello Kitties,
klädda som storögda skolflickor, ridandes regnbågsponnyer.
Otroligt, otroligt, otroligt!
Om jag hade kysst så mycket arsle,
hade jag drunknat i skammen.
Men det är ofta mörkt och skruvat.
Även Hollywood influeras av anime.
Även om jag inte vet nånting om det,
bestämde jag mig för att lära mig och bli animeexpert.
Och kanske en bättre filmmakare.
Eller hur?
Vad är då anime, egentligen?
Oavsett om du är novis, som jag,
eller en "otaku" har du säkert tänkt:
Hur fan kommer nån på det här?
Eller det här?
Eller speciellt...
...det här?
Vilka är de kreativa, vanvettiga hjärnorna
bakom en del av dagens mest innovativa anime?
I en kultur där likriktning styr,
kan den här färgstarka konsten verka som ett problem.
Men kan den vara en lösning?
Och på vad?
Jag dök ner i djupet av animeklipp
och istället för svar, fick jag fler frågor.
Visst, Netflix anlitade mig för det här. Men det var mer än så.
Det blev en besatthet.
Jag måste hitta animens själ.
Förstå genierna som skapade den och se bortom det beslöjade.
Det här skulle bli ett episkt sökande.
Spännande, va?
Det enda problemet är att jag är i LA.
Jag har ingen aning om hur jag ska göra det här.
Allt började med Castlevania.
Den var så mörk, förvrängd och vacker.
Jag undrade vem som skulle skapa nåt sånt.
Så jag hittade honom. Coolaste animeskaparen i LA.
Han kallas digitala ålderns Quentin Tarantino.
Men vem är Adi Shankar?
Det senaste jag googlade var tidsresor.
Jag är tidsresenär.
Jag kommer från framtiden.
Hur gick Castlevania från att vara...
PRODUCENT
...ett älskat videospel som dog ut, till en Netflixserie som blev en hit?
Jag hade filmer som jag kunde bygga en karriär på.
Vissa gick på bio, vissa gick bra.
Biofilm var inte min grej.
Jag gillade att göra fanfilmer på nätet.
Jag släppte en Power Rangers och en Bond
med en veckas mellanrum.
Vissa spred sig extremt snabbt.
Det har varit intressant. Jag såg inte min karriär så,
men en rappare förklarade det så här för mig:
Han ringde: "Tjena, det är Kanye."
Jag tänkte: "Va?" Så träffades vi.
Rappare ser det som mitt demoband, vilket känns coolt.
Jag ser det som fanfilmer. Inte lika coolt.
Fanfilmer fick Netflix att kontakta mig via Twitter.
Jag fick ett meddelande där de bad om ett möte.
Det ledde till Castlevania.
När jag växte upp anade jag inte att andra älskade samma saker som jag.
Det var inte coolt. Folk låtsades...
Folk som gillade det, låtsades inte gilla det.
Nu kör folk cosplay som Goku.
Det är fantastiskt. Jag har en Power Glove.
Den lyser.
När jag växte upp i Hong Kong visades
galen, fantastisk anime på TV. Den var aldrig på engelska.
Jag förstod inte vad som hände, men älskade bilderna.
Jag tänkte: En dag gör vi nåt eget
och det ska se ut så. Netflix sa: "Ja.
Gör er galna animeversion av det här videospelet.
Gör det. Kör på."
Kevin och jag, min partner i serien,
såg på varann... Det måste vara 2D.
Det måste vara en handritad stil som hedrade OVA.
Sån OVA som jag såg på TV i Hong Kong och som jag älskade.
Det var vackert, en konstart.
Min familj säger att det jag skapar är våldsamt.
Det är det.
Det här är Mooshi. Hon är mänsklig och hon förstår engelska.
Jag får alltid den reaktionen, vilket är märkligt.
Folk frågar om Mooshi är min hund. Jag svarar "ja".
De undrar om jag valt hunden själv.
Det är hunden jag alltid önskat mig.
Reaktionen är alltid densamma.
"Den här hunden matchar inte dig."
Jag undrar var de pratar om.
Vad skulle jag ha för hund?
En rottweiler?
En schäfer? En kamphund?
En robothund? En djävulshund, kanske? Vad?
Adi Shankar var en tidsresande.
Jag ville resa bakåt i tiden,
till innan jag sa ja till filmen.
Okej.
Vad är anime?
Det borde vara enkelt.
Eller inte. Vad är kreativitet?
Hur får folk idéer?
Instagram är inte slöseri med tid. Det är väl inspiration?
Eller hur?
För att förstå anime måste vi förstå dess födelseort.
En klassisk dokumentär inspirerar.
Japan - ankaret i öst.
Ett land med skönhet och variation,
där öst möter väst.
Man bär moderna kläder, har stadsplanering och industrier,
men landets regler och sedvänjor följer...
Eller inte. Vilken hemsk idé.
Nej, för att förstå anime, måste vi åka till Japan.
För att möta de galna hjärnorna.
För att träffa de största i branschen.
Gå direkt till källan.
Varför föddes det här i Japan?
För att förstå anime måste vi dyka ner i den japanska kulturen
och livsstilen.
Hur ska vi göra det? Genom maten!
Det bästa med Tokyo är maten.
Jag intervjuade en matintresserad kollega och animeskapare
som tar ingredienser från anime
och serverar en animerätt baserad på olika kulturer.
Hej! Jag heter Sam.
Kul att träffas. Jag är Sam.
Hej! Jag heter Sam.
Hej. Jag heter LeSean Thomas.
Hej. Jag heter LeSean.
Hej. Jag heter LeSean Thomas.
Hej. Jag heter LeSean.
Hej. Jag heter LeSean Thomas.
#MENHEJDÄR
Efter IT-bubblan sprack i New York, var det svårt att hitta jobb.
Så jag började frilansa som serietecknare.
Att befinna mig runt andra konstnärer och kreativa personer
som är bättre än jag, inspirerar mig.
Jag gillar samarbeten,
därför gillar jag att producera tecknat.
Jag gillar att jobba med folk med talang. Då måste jag göra mitt bästa.
Jag började titta på animerade japanska TV-serier
via VHS-band som spelats in olagligt i Chinatown.
Det var nischat på den tiden.
Jag tog lite av allt det jag älskar
till Cannon Busters.
Musiken är en blandning av jazz, filharmonisk musik och popmusik.
Stilen är influerad av en blandning av saker
som jag konsumerade som ungdom på 90-talet och tidigt 80-tal.
Turnerande serier, äventyrsserier, japanska rollspel,
Final Fantasy, Secret of Mana.
Projektet var perfekt för att kombinera alla dessa element.
Min favoritkaraktär är Sam,
som står för "Special Associate Model".
Hon är en kunglig vänskapsrobot med hög profil.
Hon är lite manisk, hon är äkta, hon ser bara det goda i människor.
Inga av karaktärerna är baserade på mig.
Jag är inte en person som lägger in mig själv i jobbet.
Jag gillar att hålla avstånd mellan mig och publiken.
Jag anser att japansk animering
är ett medium, en konstform, som breder ut sig över olika genrer.
Det finns serier för småbarn,
till unga pojkar och flickor, tonåringar, vuxna och porr.
Jag känner mig som en besökare,
eller en gäst, snarare.
Japansk animering ledde mig till japansk kultur.
Jag hade sugit åt mig av den ända sen barndomen
och visste allt om Tokyo, japansk animering och serieböcker
sen innan jag åkte hit.
Kul fakta: Japan använder mer papper till manga, eller japanska serieböcker,
än till toapapper.
Antingen måste japaner äta mer fibrer,
eller så finns det skitmycket serieböcker.
Anime och manga, som är dess inspiration, är det som definierar popkulturen.
Under animens glansdagar,
var animatörer och mangakonstnärer kungar.
Eller kejsare vore mer korrekt ordval här.
De bästa skaparna av innehåll.
De tidiga Instagramkändisarna, men med talang.
Hur förvandlas då manga till anime?
Hur orkar konstnärerna fortsätta under all press?
Jag lyssnade på en intervju med Toshiki Hirano,
en veteran på att förvandla manga till anime.
Han gav mig nyckeln till att lösa animepusslet.
Under animeboomen blev animatörerna, hur ska man säga...
...inte stjärnor, men nåt liknande. De blev idoliserade.
Jag är animatör i grunden.
Jag började som animatör och blev regissör.
REGISSÖR - ANIMEKÄNNARE
Var börjar man skapa anime?
Med "bra scener".
Man gör scener som blir grundbultar.
I Baki är det krigarnas speciella poser.
Såna saker.
De bästa fightingscenerna är knockouterna.
Det ser bra ut när det är rent utfört.
Man börjar med såna bilder i huvudet.
Sen bygger man runt det.
Som animatör tänker jag på vad jag helst vill visa.
Det är så det funkar. Sen kommer allt annat på det.
När man gör film baserat på manga,
tar man isär och bygger upp igen.
Men med Baki ville vi stanna kvar i manga. Det var givet.
När bestämde du dig för anime?
Jag ville inte jobba med anime.
-Inte? -Jag ville bli mangakonstnär.
Jaså?
Går du ofta till Mandarakebutiker?
Ibland, eftersom TMS ligger i Nakano
och det finns en Mandarakebutik där.
Det är som ett mecka.
Det finns en studio och Mandarakeoriginalet ligger nära.
-Ja. -Vad tittar du på där?
Jag tittar på figurerna och begagnade böcker.
Det finns inte många bokhandlare numera.
Så sant.
Mangaböcker hittar man bara i mangabutiker.
Så jag måste gå dit för att titta på dem.
De har enorma arkiv.
När får du dina idéer?
Oftast är det i duschen.
Då kan du inte föra anteckningar.
Jag springer ut och skriver ner dem.
-Jaså? -Ja, annars glömmer jag.
Så du ritar scener när du är naken?
Nej, jag torkar av mig. Snabb avtorkning, sen tar jag fram pennan.
Grova skisser?
-Det är korta noteringar. -Direkt från duschen.
Jag är van att vara ensam.
Vad är det sista ordet du googlade?
Netflix.
Nu är du regissör för Baki.
Var det kul att teckna Hanayamaserierna?
Hanayama visas sällan!
Om du måste kämpa mot en av internerna i serien,
-vilken skulle du välja? -Jag kan inte slåss. De skulle vinna.
Vilken är din favoritreplik från Baki?
Min favoritreplik...
"Jag skiter i det."
Där var de.
Animens gyllene ord.
Men till skillnad från Baki, brydde jag mig.
En hel del.
Jag gick ut på gatorna och frågade fansen.
Vad driver dem? Vad lockar dem till detta galna medium?
Jag var orolig att en resa till Tokyo
inte skulle räcka för att ge mig svar.
Men det är vitsen med anime. Att ta risker och inte lyssna på nån.
Att hålla sina egna regler.
Språkförbistringar skulle inte få stoppa mig.
Jag är odödlig. Sushi som anime. Vad?
Förlåt. Arigato.
Anime är inget som passar alla, precis som Japan i sig.
Japan är så här:
Men det är även så här:
Coolt, va?
Det är för att subkultur inom japansk anime har
skapat ännu galnare, mer nischade, sub-subkulturer.
Och när jag säger galna, menar jag galna.
Som Rockabillies som klär sig som amerikanska "greasers" från 50-talet.
Eller gothare.
Eller lolitor.
Eller Gothlolitor. Eller Steampunk-gothlolitor.
Ja, ni fattar.
Sen har vi sportfolket.
Och så metalfansen.
Jag är säker på att death metal...
REGISSÖR
...skapas av en överväxel av rockelement till bristningsgränsen.
Det är nåt onormalt.
Det finns nåt liknande inom mode. Det kallas gotisk lolita.
MC-förare har choppers.
Varje bransch har sin avvikande grej.
Såna saker har egna regler.
De befriar folk som är bundna av vardagligheter.
Det är deras funktion i världen.
För att testa animens gränser
intervjuade jag tre av Tokyos fräckaste laglösa.
PRODUCENT
En karaktär i Durarara!! pratar genom en smartphone.
Jag tyckte att det var gulligt,
så jag testade det själv när den perfekta appen kom ut.
Min tidigare kommentar var ett skämt.
Jag har en app på grund av en halsskada.
Jag har spelat in min röst i appen under flera timmar.
Nu förvandlar den skriven text till tal för mig.
Vad handlar Kengan Ashura om?
Dispyter och regler mellan företag
utkämpas inte direkt, varken juridiskt eller på annat sätt.
Istället anlitar företagen slagskämpar som gör upp genom strid.
Det är en enkel historia om våld och politik.
Mr Kishi förklarade först för mig
att han ville skapa en hel serie med endast datoranimering.
Huvudkomponenten i Kengan Ashura är krigarnas kroppar.
Jag tror det blev liksom:
"Låt oss rita muskler så som vi ritar rustningar."
Jag var såld.
Mr Kishi sa att när folk tittat på Kengan Ashura,
skulle det inte kännas som att de sett en datoranimerad film,
utan som att de hade sett japansk anime.
Han ville ha uttryck som i anime,
så datoranimeringen inte kändes.
Jag tror att det var temat.
REGISSÖR
Den här serien handlar om fighting.
Det är ovanligt för anime, så den är unik.
Min inspiration?
Den kommer när jag minst anar det.
Jag får idéer i vardagen, som när jag badar.
Det är då idéerna verkligen vaknar till liv.
Jag tränar på gymmet.
Jag anstränger mig för att ta mig dit.
Japansk animation är manuell 3D-konst.
Branschen har utvecklats till sån animation.
Så jag ville testa det till serien.
Om det är jobbigt för min personal?
Det är tufft. Det är jobbigt för dem.
De skapar konsten i varje bildruta.
Utifrån det perspektivet är slutresultatet verkligen tillverkat i Japan.
Jag har träffat kampsportarna som deltog i det här projektet.
Vi gick alla till Gold's Gym i Los Angeles en morgon.
Där träffade vi Schwarzenegger av en slump.
Vi fick skaka hand med honom och ta en bild tillsammans.
Vi gick på Anime Expo.
Vår regissör var på Gold's Gym och träffade Schwarzenegger.
Var befann ni er, mr Higa?
På Gold's Gym, så klart!
PRODUCENT
Kampsportarna utför striderna på golvet här.
Vi använder det filmunderlaget när vi ritar bildrutorna.
De fick slåss och sparkas.
Sen styrde vi hastigheten för att få en ännu bättre känsla.
Vi skapar animationerna för hand, inte elektroniskt.
Vi hade ingen utrustning på kampsportarna.
Vi skapade stridsscenerna för hand.
Det är vårt regikoncept.
Det jag inte gillar med vår regissör...
Han är lite...
Hur ska jag säga? Vad ska jag göra?
Det jag ogillar är det jag älskar med honom.
Mannen är galen.
Mr Kishi är verkligen galen.
Alla runtomkring honom blir bara dummare och dummare.
Barn väntar på vår anime!
Förlåt!
#BARNENVÄNTAR
Ge mig ett porträtt. Har du en närbild?
Seiji! Hallå.
Inget kan vara mer japanskt än Toei Animation.
Jag fick ta mig till källan för att se hur allt började.
Toei är anime.
Originalet. Där allt föddes.
Det är för barn.
Det är landets Disney, men istället för en mus,
har de en katt.
Sug på den, Disney.
Om du växte upp i Japan, gjorde du det med Toei.
NAMN: KOZO ÅLDER: 71
TECKEN: KRÄFTA FAVORITKARAKTÄR: SAINT SEIYA
Japansk animation, Toei Animation...
ORDFÖRANDE
...grundades när Japan hade förlorat kriget. Det baserades på Disney.
Det var en ny industri.
Det skulle ge barnen hopp efter krigsförlusten.
Så grundades Toei Animation.
ETT SANT TOEI-FAN
NAMN: HARU ÅLDER: 30
TECKEN: VATTUMAN FAVORITKARAKTÄR: SAINT SEIYA
Jag ska absolut se den.
Jag har tittat på Toei Animation länge.
TOEI-FANTAST
Som exempelvis Slamdunk, Dragon Ball Z, Digimon.
Jag ritar lite själv,
så jag tittar som en elev, för mina egna teckningar.
Eftersom de använder datoranimation
kan det finnas fans som inte accepterar det,
men som jag ser på det är det för den yngre generationen.
Jag vill se vart det leder.
Det är därför Toei Animation alltid vänder sig till barn.
De gör anime som gör dem glada.
Det är nåt de bör hålla sig till.
Jag älskar frasen: "Vänskap, insats, seger."
Hur man lär ut det till barn är kärnan i animes kärlek.
Radikalt!
Har ni COSMO?
Jag är 70, så den är nästan borta, men jag har den.
När en film är klar,
eller när en TV-serie är slut, släpper all stress.
Fram till dess är jag bara stressad.
COSMO får mig att fortsätta skapa anime.
Seiya, bränn din COSMO.
Saint Seiya
Varje ung pojke
Saint Seiya
Ja
Nåt sånt.
Musik utgör en stor del av japansk kultur och av anime.
Animeserier är kända för sina galna, överdrivna rockoperaaktiga ledmotiv.
Animefans blir galna över musiken.
-Det är Evangelion! Kan du musiken? -Ja.
-Jag kan sjunga låten. -Kan du? Sjung!
Musik är allt för fansen här.
Sen hittade vi deras musa.
SÅNGARE AV EVANGELIONS "A CRUEL ANGEL'S THESIS"
Första gången jag hörde sångens melodi,
tänkte jag: "Wow, vilken svår låt!"
Jag har sjungit den många gånger.
Det är säkert tiotusentals gånger.
Publikens reaktion skiljer sig från land till land,
men alla sjunger med på japanska.
Jag blir lika förvånad varje gång.
Dagens utstyrsel är designad av min stylist Chica Hanashima.
-Vad har inspirerat dig? -En drottning.
Drottning!
Jag ringer få samtal innan en konsert,
men om jag ringer nån, är det min dotter.
Hon sover.
Förlåt, dotter...
Hon la på.
Mitt favoritavsnitt i Evangelion är det sista.
Jag gillar det, trots blandade reaktioner.
Alla har sin åsikt.
Jag kände att de scenerna var de mest filosofiska.
Det kändes som ett uppvaknande för mig.
Därför gillar jag det.
Filosofin i sångtexterna...
Den beror på hur man tolkar dem.
I mitt huvud är delen "unge man, bli en myt",
nåt djupt när jag sjunger det.
Nu vill jag ringa min manager.
Hallå?
Var är du nu?
Utanför.
Var utanför?
Va? Utanför är utanför.
Gör ditt bästa under showen.
Det ska jag!
-Hej då. Sköt om dig. -Tack. Hej.
Jag ville inte bli sångerska.
Jag blir nervös innan jag går upp på scenen.
Vartefter jag lärde mig mer om anime
kändes det som jag visste alltmindre.
Anime var från början för barn. Så, jag återvände till början.
Det är inget nytt att japaner gillar söta saker.
Titta bara på barnen här.
Alla sötnosarna här älskar anime.
Vilken är din favoritanime?
Just det. Språkbarriären.
Doraemon.
Aikatsu Friends.
Pretty Cure!
-"Vi leker igen." -Vi leker igen.
Det vill jag gärna.
"Kawaiikultur" betyder "söthetskultur".
Men tro inte att det bara är för barn.
Visst du att kawaiikulturen kom på 60-talet, som en revolt
mot mognad och auktoritet?
I protest slängde studenter sina skolböcker
och läste bara manga. Ja.
Nu revolutionerar kawaiikulturen anime.
Vad gulligt!
Vilket stort huvud!
SCENFÖRFATTARE
Det finns en gammal man i Rilakkuma.
Det är väl bara rykten?
REGISSÖR
Vissa har sagt att det kan vara Kaorus pappa.
Rykten, eller hur?
ENDAST RYKTEN
RILAKKUMA OCH KAORU
Så här skapar vi stop motion.
Det första vi måste göra är
att samla ihop allt som syns i bild.
Vi skapar dockorna, konsten, rummen
och här, dockorna för Rilakkuma och människorna.
Sen börjar vi flytta på dockorna.
Hur lång tid det tar att skapa stop motion...
Det tar en dag för en animatör att filma tio sekunder.
Jag älskar dragkedjan på Rilakkumas rygg.
Kaoru behöver Rilakkuma
för att han är mjuk och varm, så hon kan inte lämna honom.
Kaoru har inget jobbigt liv.
Det finns vissa perioder
då alla känner att inget går som det ska.
Det visar att Kaoru är normal,
som vi andra.
Jag anser att det är viktigt att ta det lugnt,
för om man är för upptagen
kanske man glömmer bort att vara snäll mot andra.
Om man inte kopplar av smakar maten inte lika bra längre.
Söta dumplings? Jag älskar dem.
Mina favoriter är de
med en söt-salt glasyr av sojasås och socker.
Det är min favorit också.
Jag vill gärna ha. Får jag?
Jag vill också ha goda dumplings, tack.
I manus har vi inkluderat viktiga dagar
som firas i Japan från april till mars.
Vad gäller säsongerna
har vi beräknat solens position under tolv månader för att skapa ljuset.
Vi har använt snö och körsbärsblommor för att visa årstider.
Jag ville att alla skulle känna igen sig i henne.
Det var första gången vi använde stop motion-animation,
så jag visste att vi kunde göra saker som inte funkar med live action.
Jag ville låta fantasin flöda fritt... Explodera.
Den fick leda mig till en totalt annan värld.
Japansk kultur handlar om respekt, heder och stolthet.
I synnerhet yrkesstolthet.
Översättning?
Japaner jobbar hårt.
Det kanske har smittat av sig.
I Japan slet jag som aldrig förr för att få till den här filmen.
Jag måste fånga essensen i anime eller för alltid bli kvar i kölvattnet.
Jag intervjuade skaparna av Aggretsuko, som är en revolt mot kontorskultur
på ett nytt, öronbedövande sätt, genom att vara både gullig och tuff som tusan.
AGGRETSUKOS REGISSÖR
Namnet "Rarecho" kommer från min tid som amatör.
Jag hade det som internetnamn. Det betyder inget.
Jag hittade bara på det.
Nu är jag 46 och har kvar samma namn...
Det får mig att tänka: "Det här är ett problem."
YETI KARAKTÄRDESIGNER
Jag designar karaktärerna.
Jag väljer deras utseende och beteende i Aggretsuko.
Jag har mask på mig, för...
Jag är lite blyg.
När jag presenterade mig för Sanrio,
så istället för att använda min egen röst, vilket jag brukar,
bad jag min fru vara den ledande kvinnliga rösten.
Sanrio älskade hennes röst och ville ha med henne i serien.
Jag tänkte: "Ska vi verkligen göra det här?"
Jag heter Retsuko.
Jag är 25 år och singel. En skorpion med blodtyp A.
Retsuko är en blandning av många livshistorier.
Hon är en mix av folk jag känner.
Ett exempel på inspiration från erfarenhet.
I första avsnittet går Retsuko till jobbet i sandaler.
Jag har gjort det flera gånger.
Så här började Retsuko.
Regissör Gori och Washimi var mer realistiska.
Min kropp är inte gjord för att sjunga death metal.
Jag började sjunga, för jag kände ingen jag kunde fråga.
Så jag tänkte att jag fick ordna det själv.
Jag googlade hur man gör och övade i en månad.
En deathröst lämpar sig inte för såna här mikrofoner.
Te.
Ursäkta?
Varför death metal?
När min kompis grymtade medan han beklagade sig, lät det som death metal.
Då tänkte jag att det vore passande.
Därför började Retsuko sjunga.
Teman från Aggretsuko,
som när Retsuko ledsnar på att servera te,
har funnits i japansk komedi de senaste 30 åren.
Jag blev förvånad att folk utomlands gillade det.
Men efter Me Too-rörelsen på senare tid
kanske det är så att världen inte har utvecklat sig så mycket som jag trodde.
Det är en del av ditt jobb också. För kvinnorna, menar jag!
En usel chef!
Om jag hade ledig tid...
Då skulle jag vilja sova.
Det senaste jag googlade? Det var nog en "ego-sökning".
Mitt eget namn.
Eftersom man kan hoppa över intron och sluttexterna på Netflix,
är det få som vet vem jag är.
Världens slut, karaoke alldeles ensam Helar smärtan från mitt kontorsjobb
#HÅLLINTEIGEN
Jag kvävs av min ilska!
Det började kännas som att jag tappade fokus
och fastnade i Japans motstridigheter.
Hur kan vi få anime som Aggretsuko, som är högljudd, aggressiv och skitig,
när Japan verkar vara den minst skitiga platsen jag nånsin varit på?
Det är en underdrift att säga att Japan är rent.
Det är kliniskt.
Ingen skräpar ner.
Det är imponerande, tills man inser
att det inte ens finns soptunnor.
Tokyo är inte bara rent.
Det är grönt.
Det kanske också driver på konstarten.
Anime bemöter stora frågor.
Som klimatförändringar, teknologi, apokalypsen, utopi,
flora och fauna-mutationer och krabbor.
Enorma, människoätande krabbor.
Det finns en anime som innehåller allt det.
Och starka tjejer.
7SEEDS handlar om en värld där människan har utrotats
genom stora naturkatastrofer.
REGISSÖR, 7SEEDS
Kopplingen mellan världen i 7SEEDS och vår egen värld?
Det är andra premisser,
men det händer liknande saker i den världen som i vår.
Under den kreativa processen,
när vi tar fram hur protagonisterna ska bete sig,
och jag regisserar deras rörelser, känns det som nutid.
Deras situation liknar den som vi har försatts i.
Det är en bra serie med karaktärer som utmärker sig.
7SEEDS är en intressant serie!
Jag älskar 7SEEDS!
7SEEDS är så intressant! Den är bäst!
7SEEDS!
Skälet till seriens popularitet hos kvinnor är
att de kvinnliga karaktärerna har makt på olika sätt
och de manliga är antingen snälla eller starka.
Jag anser att varje karaktär har sin tilldragande sida.
Namnet 7SEEDS betyder "sju frön".
Pojkarna och flickorna som skickas till framtiden är "frön".
Serien skiljer sig från andra tjejmangaserier genom att,
till skillnad från de flesta, som fokuserar på romantik,
ha en annan infallsvinkel
och prata om den djupare frågan om överlevnad.
Om jag inte jobbade i den här branschen,
skulle jag nog syssla med nåt inom astronomi.
Astronomi. Alla animeskapare verkar ha en reservplan.
Det behöver jag med.
Men vad?
REGISSÖR
Jag ville bli kock.
Det skulle nog passa mig bra.
Om jag inte jobbade med animation?
Det är en farlig fråga.
Ja, verkligen.
För en skapares liv är inte som en promenad i en ren och grön japansk park.
Det kan vara förkrossande. Leda till ångest. Överta allt.
Och jag började inse att det var... väldigt ensamt.
Om jag skulle flytta till Tokyo permanent?
Nej. Jag saknar familjen för mycket.
REGISSÖR
Sen jag var student har jag jobbat 20 timmar om dagen
med att göra film och köra slut på mig själv.
När man skapar film, blir man stressad.
Om jag hade ledig tid skulle jag sova sex timmar om dagen.
Det är svårt med fritid i den här branschen. Alla är upptagna.
Om jag hade ledig tid...
Då skulle jag sova.
Ditt nästa steg?
Att leva ett enkelt liv?
Ta hand om igelkottar.
Det blir min reservplan.
IGELKOTTSKAFÉ PLAN 4
Jag började tvivla på allt.
Mitt beslut att resa till Japan.
Min förmåga att berätta historian.
Animeskaparna började verka så avlägsna.
Hur kunde de fortsätta jobba utan sömn
med kravet på innovativt tänkande?
Särskilt de som jobbat med det här i årtionden.
När jag sjöng sången ur Ultraman för min son
frågade han mig vad det var.
Jag sa att det var Ultramans sång. Då började han gilla serien.
Vi tittade på gamla och nya serier.
Vi båda älskar Ultraman. Gör Ultramans pose.
Jag ville designa bilar.
Det hade jag velat jobba med.
SHINJI ARAMAKI KARRIÄRSTIDSLINJE
Madox 01 var det första jag regisserade.
Det var en kort OVA på 40 minuter.
KARRIÄRSTIDSLINJE
Patlabor Minimum var det första jag regisserade.
Det är kortfilmer som medföljer serien Patlabor.
Jag ritade animationer i decennier.
Sen dök nåt upp
som framhävde vår design och världssyn.
Som datorgrafik. Det kom med i nyheterna
och jag tänkte: "Det är så här vi går vidare."
Utan tvekan var det första APPLESEED.
Det var första gången jag använde motion capture
och renderade allt i 3DCG.
Jag har nog sysslat längst med Ghost in the Shell.
Det var ju två serier.
Jag gjorde även en långfilm.
Higashi no Eden var min första originaltitel.
Jag tillbringade mycket tid på filmen Captain Harlock.
En hel CG-film.
Den tog fem år att göra klar.
Jag minns inte alla detaljerna,
men från början ville Aramaki nog skapa
en annan serie med Ghost in the Shell.
Jag var på en fest
och producent Ishikawa råkade sitta bredvid mig.
Jag tänkte att jag frågar väl,
eftersom han satt där.
Man bestämde att Aramaki och jag
skulle göra en serie med Ghost in the Shell.
Men vi jobbade i andra projekt
och kunde inte börja direkt.
Samtidigt var ett annat projekt på gång.
Det var Ultraman och de erbjöd oss det jobbet.
Eftersom vi var generationen
som hade sett första Ultraman,
var vi båda passionerade över den.
I fråga om det visuella
är det toppen med fantastiska actionscener,
men eftersom CG använder motion capture,
blir människor mer lika människor,
men de blir även råare.
Det är blandningen mellan det råa och animes deformerade stil
som jag vill utforska så långt som möjligt.
Det kändes som att jag nått gränsen,
vilket var svårt i Tokyo,
en plats som känns gränslös.
Från varuautomater...
...till snabbtåg...
...till de mest förvirrande, högteknologiska toaletterna.
Japan lever redan i framtiden.
Allt är automatiserat... Särskilt animation.
KREATIV LEDARE
Jag klarar inte av enformiga uppgifter. Jag önskar att datorer kunde ta över sånt.
3DCG innefattar flera processer...
REGISSÖR
...och element för att skapa bilder.
Jag vill förklara processerna för dig.
Det här är en del av en animatic.
Vi kan experimentera med rådata
för att skapa de mäktiga scenerna vi tänker oss.
Sen börjar man modellera.
MODELLERING
Jag ville krossa knogen och få den att sjunka in mer.
Jag ville att det skulle sticka ut här.
Det här är en effekt.
Man ser att slaget är så kraftigt
att ångan från muskeln läcker ut.
Den ska komma ut ur springan,
men det skulle innebära mycket jobb.
Så ångan kommer från ytan.
Det syns att vi fuskar här.
LJUSSÄTTNING
Så ljuset.
Jag vill att ringen ska lysa,
för jag vill att den ska blinka under kampen.
Karaktärernas känslor är kopplade till ljusets färg.
Jag vill verkligen använda ljuset
på ett effektfullt sätt.
Målet är inte att återskapa japansk anime i 3DCG.
Jag vill hellre ta amerikanska serier,
tecknade serier som jag älskar,
och hitta ett sätt att göra dem rörliga i den stilen.
Det är mitt mål.
En regissör har tre jobb. Tre grundläggande jobb.
Ha en vision. Välja. Besluta.
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Vi får göra det den svåra vägen.
Jag skickar förstärkning. En utfrågning.
-Namn? -Rui Kuroki.
-Ålder? -Fyrtioett.
-Hemstad? -Tokyo.
-Vad ogillar du? -Att åldras.
PRODUCENT
Vad var din lunch?
-Jag har inte ätit. -Hur så?
Jag hinner inte.
-Vem jobbar du för? -Mig själv.
-Hur kom du hit? -Med bil.
-Husdjur? -Nej.
-Hund eller katt? -Hund.
-Favoritmat? -Krabba.
-Hur länge har du bott här? -I 40 år.
-Favoritfärg? -Svart.
-Favoritfilm? -Ghostbusters.
-Var är vi? -I.G.
Ditt yrke?
Producent.
Din första animetitel?
Kill Bill.
Antal titlar du har producerat?
Drygt 20.
Din favorit?
B: The Beginning.
Vem respekterar du?
Vem jag respekterar?
Min pappa.
Var hämtar du inspiration?
Hos andras hjärnor.
Vad säger familjen om ditt yrke?
De är stolta.
Vad googlade du senast?
Stan Lee.
Ditt svåraste projekt?
Kill Bill.
Favoritförfattare?
William Burroughs.
Ditt mål?
Himlen.
-Nästa steg? -Att leva enkelt?
-Ska vi bli oroliga? -Det tror jag inte.
-Är du Keith? -Nej.
-Är du Koku? -Nej.
-Är du Killer B? -Nej.
Vad är höjdpunkten i säsong två?
Det kan jag inte säga.
Jag behövde göra det här för att förstå anime,
inte för att bli skickligare.
Det handlar om acceptans, inspiration,
och nåt som animeskaparna visste från början.
Motsägelserna i Japan är inte förvirrande.
De är avgörande.
Koppla av i kaoset, så rinner idéerna till.
Hur jag får idéer?
Jag får dem i vardagen, när jag badar.
I badet.
Det kan vara i badet...
Oftast i duschen.
De kommer ständigt, som när jag tar en promenad.
På vägen hem.
Eller när jag promenerar runt.
Idéer har ingen plats eller tid.
Frågan är inte vad anime är.
Hur kommer den till, varför,
varför den är så älskad?
Det är inte bara skaparna, idémakarna, drömmarna,
visionärerna som vågar säga: "Jag bryr mig inte."
Det som förenar och särskiljer anime...
...är hur den gör en delaktig i nåt större än en själv.
Hur den välkomnar dig till en galen värld.
Man får känslan av att inte vara ensam.
Den skapas av missanpassade för missanpassade.
Min utbildning och bakgrund var irrelevant.
Om nån hade en Wolverinetröja,
kunde jag prata om X-Men.
Man förenades över kulturgränser.
Slöjan har lyfts.
Enter the anime.